שמי יעל, אני בת 36, נשואה ואמא לשלושה קטנים ומתוקים.
את שנות בגרותי הראשונות, ביליתי ברדיפה אחרי התהילה. למדתי זמרה קלאסית, חייתי באירופה וחלמתי לכבוש את במות העולם. במקביל עסקתי ביוגה, אומנויות לחימה, מדיציות ועבודת גוף-נפש מסוגים שונים ומגוונים.
אחרי דרך מאתגרת ולא פשוטה הסכמתי להבין שהבמה היא לא בשבילי. עם ההבנה באה שמחה גדולה. חזרתי ארצה, פגשתי את אישי היקר, למדתי עיסוי והתחלתי לטפל.
תוך זמן קצר הריתי וילדתי את בני הבכור. הלידה היתה אירוע מכונן בחיי. במבט לאחור, חיי מתחלקים ללפני הלידה ואחריה. כלום לא נראה אותו הדבר אחרי הלידה. סדרי העדיפויות שלי השתנו לבלי הכר וכולי כמו התגשמתי באחת. כאילו כל חיי חיכיתי לרגע הזה, ועכשיו, מעתה והלאה, אני פתאום "אני".
אמנון נשאר איתי בבית והימים היו אינטנסיביים וארוכים. עלה בי צורך עמוק בחברת אמהות אחרות ויזמתי מפגשי אמהות. עלו בי שאלות של הגדרה עצמית, גבולות, צרכים אל מול נתינה, עבודה אל מול הורות, זוגיות עם ילד. בתקופה הזו התחלתי להעביר סדנאות עיסוי תינוקות ובייבי יוגה. דרך המפגש עם ההורים חקרתי בתוכי את התהליך המופלא הזה של הורות.
כשאמנון היה בן שנה וחודשיים, הריתי שוב. הריון שהביא איתו שלל רגשות חדשים. תשעה חודשים של ציפיה לתינוקת מתוקה ובמקביל פרידה מהאידיליה של אמהות לילד יחיד. בחודש השישי להריון נפלה עלי ההכרה המהממת שאני עומדת ללדת שוב. התבהר לי עד כמה הלידה הראשונה נחרתה בי כטראומה, עד כמה אני מבפנים לא רוצה "לעשות לעצמי את זה" שוב. בתמיכתה של איילה אלישע עברתי תהליך של למידה וריפוי. ללידה השניה הגעתי מוכנה עד עמקי נשמתי. היתה לידה מופלאה. פשוטה, מעצימה. החוויה מקשטת אותי עד היום בנוצות בלתי נראות של שמחה וגאווה.
מתוך רצון להעניק לנשים נוספות את התמיכה שלה זכיתי אני הלכתי ללמוד. למדתי דולה אצל רונית קופליס ולמדתי עם איילה אלישע הכנה ללידה - "ללדת אם".
וילדתי שוב. בבית הפעם, לבדי, בדיוק כמו שחלמתי. אלונה הצטרפה אלינו כולה עוטה ברכה וניחוח אלוהות.
הלידה הביאה איתה תהליך של התגבשות. הידיעה שבי, כל הדברים השונים שלמדתי מקבלים מקום וביטוי באופן שבו אני עובדת ובדברים שאני עושה. כיום אני מלווה תהליך הכנה ללידה באופן פרטני, מלווה לידות ומלמדת פיתוח קול. כמו כן אני מטפלת במגע, בתנועה ופרחי באך, ונעזרת בשימוש בקול ובנשימה.
|